3. maturit. Otázka z češtiny, 2.část
Evropská literatura v období humanismu renesance až po baroko

Renesance a Humanismus

Renesanční humanismus
humanus=lidský
filosofický směr(myšlenkový směr) – Ratio
klade důraz na vzdělání(zásada ad fontes) jako potřebu prosadit se
zkoumá antiku – kriticky, kladný vztah, humanisté píší latinou(i nár. jaz.)
ve 14.-16. stol. Se spojil s Renesancí, jinak není vázán jen na jedno období
vzniká v Itálii, šíří se do Francie, Španělska, Anglie, Nizozemí
všude se projevuje jinak
Periodizace
I. fáze 14.stol.(radost ze života)
II. fáze 15.stol.(zámořské objevy, nejplodnější období)
III. fáze 16.stol. (vyčerpání inspirací, zmatek-povstání, náboženské války, kulturní krize)

Předchůdci Renesance

Dante Alighieri
13./14.stol.
Stylnovista – milostný básnický styl(Dolce styl novo – Sladký nový styl)
politická angažovanost => vyhnán za kritiku papeže
jedno dílo – Komedie (později ji nazval Boccaccio Božskou komedií)
formálně dokonalá – propracovaný verš
struktura skladby – princip triády (3čsti-33zpěův jedné části);tercíny
alegorická báseň; motiv je středověký, ale způsob myšlení je renesanční(možnost svobody)
průvodci – Vergilius(pohan nemůže do ráje), Beatrice(ideál ženy);složitý děj, mytologie, vymyšlené postavy,
Geoffry Chaucer
14.stol.
Zakladatel nové básnické tradice v Anglii – Canterburské povídky
zachován jen zlomek
rámcově psané příběhy, propojené, postavy odráží středověkou společnost
živé dialogy, podrobné popisy, drobnokresba, vtipy
vychází z londýnské angličtiny
autor má přehled
první angl. Tištěná kniha
Francois Villon
písař sirotek x vystudoval => nevázaný život(projevy v liter., témata) => souzen a vyhnán z Paříže
jeho lit. odráží dobu – spontánní, nekonvenční, zach. Smysl. vjemů rytmický, hudební verš)
téma – otázky zákl. Života, strach ze smrti, vztah k matce
používá oximorón(významový rozpor), inverzi a anastrofu
Francouzská balada(Villonská balada)-Královská(oslovuje krále -Rondeaux (2-3 strofy))
balada s envoi(závěrečné poslání);4 sloky(každá 7-12 veršů
Figura – umělecký jazykový prostředek, neobvyklé kombinování slov
považován za prvního moderního básníka, nazýván prokletým básníkem(předchůdce prokl. básníků

Renesanční lyrika
zpracování milostného citu, ale jiným způsobem
žena je reálná, není ideálem jako ve středověku
speciálním útvarem se stal sonet(znělka) 
Itálie
Francesco Petrarca
italský sonet – pevná forma(2x4 verší a 2x tercín)
Sonety Lauře – reálná postava
vzdělaný; napsal Zpěvník ze sonet
Francie
Pierre de Rousard
patř do plejády básníků snažící se o dokonalost obsahu i formy; kultivovanou a povznášející poesii 
je výjimka, není tak dokonalý; píše sonety – milostné i přírodní
Lásky(Kassandře, Heleně..)
zapomenut, ale znovuobjeven v Romantismu
Anglie
Thomas Wyatt
přínos – Anglický sonet – (jednotlivá báseň bez slok; 3x3 +1x2 na konci pointa)
William Shakespeare – psal sonety celý život, ale na konci života nejlepší
milostné, reflexivní(filosofické)
Sonety – neuhlazené(dáno rozpory doby)

Renesanční epika
upřednostňuje děj, je rozsáhlejší – bere si antické vzory, napodobuje, vychází z antických eposů bájí, a pověstí, z hrdinských eposů a románů; přínos – Satirický epos – vysmívá se středověkým rytířským ideálů
Lodovico Ariosto
Ital; studoval ant. lit.+znal středov. Poesii
snaha o epos – Zuřivý Roland – typicky renesanční postava(s chybami, neudatný, nebojovník, nešťastně zamilovaný, bez rytířských ctností => ztrácí rozum, který na konci najde
prvky fantaskna, nereálna
Sebastian Brant
Němec; epos – Loď Bláznů; zakladatel bláznovské liter.
děj jednoduchý, o bláznech, snaha doplout do země bláznů; didaktická(poučná) funkce
Torquato Tasso
pozdní renesance
náboženský - hrdinský epos Osvobozený Jeruzalém
obléhání Jeruzaléma křesťanskými rytíř, ženská postava; postava hrdinského rytíř

Renesanční prosa

1)Renesanční novela
vznik ve 14. stol. Ve Florencii
prozaický žánr, malý nebo střední rozsah, přehledná
jen hlavní děje, obvykle v jednom čase
závěr je pointa
z italštiny novela = novinka
v průběhu nečekaný zvrat příběhu, překvapivý závěr
Giovanni Boccaccio
Ital, spisovatel, básník, zajištěný
nešťastná láska
Dekameron
Filostrato a Theseida
Filopo
Rámcová povídka
několik příběhů v prvním tvoří obsahový i formální rámec
Dekameron
Lidská komedie
společnost – povídka; různé postavy
následovníci – Markéta Navarská(Heptameron), Hynek z Poděbrad(příklad a přepracování)
2)Renesanční román
vznik ve Středověku
nové typy románu
pastýřský -venkovské prostředí, rytíř vypráví své příběhy
satiricky – zesměšňuje některé rysy renesanční společnosti, často forma alegorie (F. Rabelais: Gargantua a Pantagruel)
pikareskní – picarro=šašek, taškář ústřední postava, která ve všedních situacích napálí urozené a stane se tak vítězem situace. Celkově však prohrává.
   Mistři renesančního románu: 
Francois Rabelais
-zběhlý mnich, vědec a lékař -dílo – Gargantua a Pantagruel –  sarkastický román, který vydal pod pseudonymem
            -inspirován knížkami lidového čtení – pověsti o obrech, G. + P. - obř, postavy románu
            -originální, 4 knihy + pátá, kterou někdo napsal po jeho smrti z jeho poznámek
            -sarkasmus – legrace z institucí – církev, školství. Soudy...   vysmívá se hlouposti
            -alegorická forma – logické, protože nemohl kritizovat přímo
            -pohádkové bytosti žijící ve „smyšleném“ světě(obř) – tyto bytosti se však chovají nepohádkově      přejí si být smrtelníky, mají tvrdou slupku, ale dobré jádro; char. je drsná až vulgární mluva 
            -kritika společnosti – přetvařování, výsměch latině             -cenzurován
            -kritizován, z čehož vlastně plyne, že je to dílo dobře napsané
            -už v úvodu nabádá k nadsázce (navádí)
            -v jedné kapitole vytváří ideální opatství (!)
            -důležitá a uznávaná kniha – ukazuje zkostnatělost ren. Společnosti
Miguel de Cervantes Y Saavedra
-16. stol., chudý a nevzdělaný
-dobrodružný život – vojsko, ztráta ruky, otroctví, vězení
-psal, aby si přivydělal, ale jeho psaní je za jeho života neúspěšné
-dílo – Důmyslný rytíř don Quijote de la Mancha
              -dvoudílný románu
              -prolínání skutečnosti a iluze
              -protikladné postavy – rytíř idealista (Donquichotství !!!)
                                               -sluha – Sancho Panza – typ člověka – piknik (pohodář požitkář..)
                                               (+ kůň  Rosinanta)
              -rytíři sluha jsou kontrastní typy postav – zároveň i lit. typy
              -dynamický vývoj postav – přímý popis, dialogy, vývoj vztahu – k přátelství
         -důležité je, že ze snílka dona Quijota se stane praktik a z praktika (a piknika) S. P. se stane   	idealista a snílek

Evropská literatura v období Baroka
	
původ slova v Itálii – barocco (perla s kazem);zrod Baroka ve Španělsku
název se snaží vyjádřit nepravidelnost a nedokonalost(viz. výše );reakce na renesanci – člověk není dokonalý, nemůže vše;
Heinrich Wülffin	
první užití slova jako vědeckého termínu(označil tím lit. konce 16. a 17. stol.)
myšlenka – Baroko není umělecký úpadek; naopak tvoř významnou a samostatnou epochu; krize lidské jistoty => hledá jistotu ve víře, přiblížení se Bohu skrze tento svět(skrze to špatné se dostaneme k Bohu)
množí se řady oborů jako je astrologie, proroctví, magie(lidé se snaží najít něco jiného např v mystice, jsou zklamáni ze světa)
otázky: Pročtu jsem? ;Existuje pravda? ;Jaké je mé místo? => chybí odpověď  => upnutí k Bohu; 
kontrasty - zlo x dobro, Satan x Bůh; pocity nicoty, zmaru, 
složitá politická situace(působení protireformace)
abstraktnost – Španělsko a Itálie
Baroko se projevuje hlavně v umění, méně v literatuře(umění – Sochařství, Architektura, Hudba, Malířství – velkolepé, monumentální, ozdobné)

Literatura(konec 16. a poč18. stol.)
rozvíjejí se všechny žánry; na přelomu s renesancí – John Milton – Ztracený ráj, Ráj znovu nabitý
dva proudy – katolická a reformační lit.
na začátku se ještě projevuje manýrismus(pozdní Renesance)
rozvíjí se duchovní a milostná lyrika – láska k Bohu (není pozemská => užití symbolů alegorií, nadsázky např Dobrodružství Simplici a Simplicissima)
Španělsko
poesie náboženského rozjímání a mystického vytržení
Tereza de Jezus
Juan de la Cruz
Luise de Góngory y Argote
učenost, složitá výstavba, zvláštní styl gongorismus – stylizace skutečnosti; samostatný výtvor, který má smysl jen sám o sobě virtuozní; mnoho metafor; používá stylové tajenky – kryptogramy

Itálie
stále vliv manýrismu – stupňování rozumového přístupu(Giovanbattista Marina)
Torquato Tasso – Osvobozený Jeruzalém(epos)

Francie
částečný vliv Itálie
salónky – preciózní styl a jazyk

Německo
vytvářejí se dvě základní linie
jeden představuje Audrea Gryphia – lyrika; protestant;básník
druhý vyjadřuje pocit bezmocnosti vůči řádům, které ovládají svět a společnost
Hans Jakob Christoffel von Gimmelshausen – Dobrodružství Simplici a Simplicissima – román; příklad hyperbolizace; ukazuje krutost 30ti-leté války; autor nabízí řešení = obrácení k Bohu

Anglie
John Milton – epos Ztracený ráj, Ráj znovu nabitý
John Donne – sonety
celkově je člověk spíše citově založený, rozum není tolik důležitý

Humanismus a Humanisté

kritika církve; pro svobodné vzdělání
zasloužili se o rozvoj přírodních věd, svobodné bádání;  růst počtu škol a růst vzdělanosti
rozvíjí se latina i národní jazyky
útvary
vědecké traktáty(odborné spisy, někdy filosofické)
historické práce; didaktické práce
ocitli se ve špatném období – nevole církve, inkvizice
Humanisté
Giordano Bruno; M. Kopernik; Gal. Galilei; E. Rotterdamský; M. De Montaigne; Thomas More; B. Celliny; N. Machiavelli
dali by se zařadit i reformátoři jako Martin Luther nebo Jan Kalvín
projevuje se i v zemích, kde se neprojevila renesance(Německo, České Země)
Thomas More
vzdělaný, současník E: Rotterdamského, právník, politik, kritika krále-problémy-popraven
Utopia
latinský spis; představa ideálního státu na ostrově; ideální vztahy; není bohatství
kritika společnosti, hlavně anglické
pokračovatelé: J. A. Komenský(Labyrint světa a ráj srdce), Jonathan Swift(Gulliverovy cesty)
Erasmus Rotterdamský
největší humanistický učenec 16. stol.; v Nizozemí; studium u Augustiniánů a na Sorboně(prostředí vzdělanců)
využívá knihtisk; dopisuje si s M. Lutherem
básník, literát, teolog x uznán až osvícenstvím
dílo:
Adagia; Proti barbarům
Chvála bláznivosti
kritika pod hávem bláznů; kritika morálky, společnosti, nectnosti
Michel de Montaigne
16.stol.-závěrečná fáze renesance; zabezpečen-studuje práva-úředník, diplomat, ale znechucen odchází do ústraní na zámek, kde píše
Eseje
3 knihy ve francouzštině, latinské i řecké citáty
autobiografické(píše o sobě, aby poznal svět); spíše pesimistické
kapitoly, ale názvy neodpovídají obsahu
zakladatel lit. útvaru esej
založena na úvaze
zamyšlení nad problémem srozumitelnou formou
sebekritický; znovuobjeven osvícenstvím, které na něj navazuje(např encyklopedisté D. Diderot, La Fontaine, Voltaire)